Er du klar?
- Så klar som mulig. - Så lad os begynde.
Lad os spille Hvem vil være millionær?
Hvem skrev sætningen "Intet menneske er en ø"?
John Donne? John Milton?
John F. Kennedy?
Jon Bon Jovi?
Jon Bon Jovi. For nemt.
Og, undskyld mig, noget forbandet vrøvl.
Alle mennesker er øer.
Tiden er også til det.
Det er en øtid.
For hundrede år siden var man afhængig af andre mennesker.
Man havde hverken tv, cd, dvd eller video...
eller sin egen espressomaskine.
De havde faktisk ikke noget sejt.
Men i dag...
kan man lave sit eget lille øparadis.
Med de rigtige forsyninger og den rigtige holdning...
kan man være solbrændt og tropisk, en magnet...
for unge, svenske turister.
Hej, det er Kristina. Jeg har ikke hørt fra dig.
Jeg havde en fantastisk weekend. Så ring, ikke? Hej.
Og jeg forestiller mig, jeg er sådan en ø.
Jeg forestiller mig, jeg er ret sej.
Jeg forestiller mig, jeg er Ibiza.
Der fandtes folk, der nød deres liv.
Jeg var ikke en af dem.
Jeg passede ikke ind.
Ikke på min gamle skole.
Slet ikke på min nye skole.
Nogle børn blev undervist hjemme af deres forældre.
Det kunne mor ikke, medmindre jeg betalte hende.
For der var kun os to. Og hun gik på arbejde.
Hun tjente 400 pund om ugen.
Hvor skulle jeg få så mange penge fra?
Hvis jeg var ligesom ham skuespilleren, Haley Joel Osment...
kunne jeg betale hende.
Men skal man være god til drama, så glem det.
Jeg var elendig til drama.
Jeg hadede at stå foran en masse mennesker.
Så jeg blev nødt til at gå i skole.
Desværre måtte jeg som enhver anden øbo...
tage ind til fastlandet engang imellem.
Det er lmogene. Du må godt holde hende.
Det er... Så skidt.
Jeg har hende. Skøn.
Hun er vidunderlig, ikke?
Ja, er hun ikke?
Ærligt talt, så er jeg elendig til det her.
Du må hellere tage hende igen.
Hun kunne have været din, hvis du tog dig sammen.
At tænke sig.
Her ser meget godt ud.
Barney, Barney, Barney.
Sig hej til Will, Barney.
Så sker det. Det er Antikrist.
Hej, Barney. Hej med dig.
- Han er skøn. - Ja.
Hvad med dig, Will? Har du fået lyst til at stifte familie?
Hellere æde en af Barneys bleer.
Ikke rigtig. Jeg har det sådan set fint nok.
Kom nu, Will.
Hvad betyder det? "Kom nu" hvad?
Se på dig selv.
Du er 38, og du har aldrig haft et job...
eller et forhold, der holdt længere end to måneder.
Jeg synes ikke, du har det fint.
Jeg synes, du er en katastrofe.
Hvad er meningen med dit liv?
For fanden.
Du har ret. Der er nok ingen mening med mit liv...
men tak, fordi du tog det op.
Vi har bedt dig komme i dag, fordi vi vil spørge dig...
om du vil være lmogenes gudfar?
- Virkelig? - Virkelig.
Jeg er meget rørt.
Men det må være en spøg.
Jeg kan ikke forestille mig en dårligere gudfar.
Du kender mig. Jeg taber hende ved dåben.
Jeg glemmer hendes fødselsdage, indtil hun er 18, hvor jeg drikker hende fuld...
og måske, lad os bare være ærlige, prøver at bolle hende.
Helt ærlig, jeg er et meget dårligt valg.
Det ved vi. Men jeg troede, du havde skjulte dybder.
Nej. Det har du altid misforstået.
Jeg er virkelig så overfladisk.
Så er vi her.
Du behøver ikke længere følge mig i skole, mor.
Jeg kender vejen.
Men jeg kan lide at følge dig i skole.
Nå, ja.
Hvem er du?
Jeg er mig.
Og hvad er du ikke?
Et får.
Og hvad siger et får?
Marcus?
Jeg elsker dig.
Se.
Jeg elsker også dig.
"Jeg elsker dig, Marcus!"
"Jeg elsker dig!"
Se ham!
Jeg afslog Christines og Johns ønske om...
at være deres barns gudfar...
men de måtte godt præsentere mig for Angie, Christines smukke kollega.
De havde bare glemt at fortælle mig en ting.
Der er noget, du ikke ved om mig.
Ja?
Noget spændende?
Det synes jeg, ja.
Jeg har en søn på tre år.
Jeg havde lyst til at smide servietten, vælte bordet og løbe.
Fantastisk. Jeg elsker børn.
Jeg kan lide at tumle rundt med dem.
At gøre hvad børn nu gør.
Jeg ville være blevet skuffet, hvis du ikke havde et barn.
Hvorfor siger du det?
Aner det ikke.
Mest fordi det lød smart og indtagende.
Fordi jeg elsker børn. De er så skønne.
Hvad i himlens navn siger du, din idiot?
Hun kan umuligt købe det vrøvl.
Men hun købte faktisk mit vrøvl.
Og de næste par uger var jeg pludselig Will, den Flinke Fyr.
Hendes unge kunne lide mig, mest fordi jeg...
tog ham med i zoo og holdt ham i anklerne med hovedet nedad.
Gid forhold mellem rigtige mennesker var så nemme.
Du er fantastisk.
Jeg forstod, at enlige mødre...
især dem, der var blevet behandlet skidt...
og til sidst forladt af barnets far, til sammenligning syntes at man var...
Du er et vidunderligt menneske.
Nej, jeg er ikke.
Men det var hårdt at være vidunderlig hele tiden.
Jeg begyndte at tvivle på, at Angie var den rette.
Eksempelvis kom hun for sent til den nye IMAX-film, fordi babysitteren ikke kom.
- Det må du undskylde. - Det gør ikke noget.
Det flippede jeg over.
- Er alt i orden? - Ja.
Og der var større problemer.
Hun kunne ikke være hos mig, og hun havde hverken dvd, satellit eller kabel.
Så vi endte altid med at se en eller anden idiotisk tv-film om et barn med leukæmi.
Der er desværre intet, vi kan gøre.
Åh Gud! Nej! Nej!
Jeg blev nødt til at afslutte det.
Efter Will, den flinke fyr...
nød jeg ikke igen at blive Will, det upålidelige, følelsesmæssigt afstumpede røvhul.
Undskyld?
Går du fra mig? Dit...
selvoptagne møgdyr.
Jeg fatter ikke, at jeg har spildt al den tid!
Din ubrugelige, overfladiske taber.
Will...
Og så skete der noget magisk.
Undskyld.
Jeg er ikke sikker på, det her går. Det er ikke dig.
Du har været fantastisk. Det er mig.
Omstændighederne med Louie og hans far.
Jeg er ikke klar til et nyt forhold.
Ja.
Du må virkelig undskylde.
Jeg tror, jeg forstår det.
Du er en vidunderlig mand, Will.
Jeg har aldrig før set en kvinde græde uden samtidig at føle mig ansvarlig.
Hun ville endda have mig til at tilgive hende. Det var utroligt.
Du skal ikke fortryde noget som helst. Virkelig.
Det var slut med Angie, men begyndelsen på en hel ny epoke.
Enlige mødre.
Hvorfor havde jeg ikke hørt om dem før?
Lidenskabelig sex, en masse ego-massage og skyldfri afsked.
Der må være tusinder, der bare venter på en sød fyr at gå i seng med og gå fra.
Eventyrlige, sexede, smukke enlige mødre.
Må jeg få Choko Pop?
Nej, det er ikke søndag.
Hun var begyndt at græde igen. Det skræmte mig...
for nu var det om morgenen.
Det havde hun aldrig gjort før.
Jeg forstod det ikke. Ingen var død.
Hun arbejdede som musikterapeut, det er en slags lærer for syge børn.
Så der var penge nok til mad og alting.
Skal jeg selv tage min morgenmad?
Jeg skal nok gøre det.
Glæder du dig til at komme i skole?
I dag skal I flytte...
decimalkommaet, når I ganger med 10...
100 og 1000.
"Jeg kan blot rynke panden
"om mandagen er jeg altid på spanden"
Mange tak, Marcus.
Hej, Nicky. Hej, Mark.
- Kommer I ned i computer-klubben senere? - Jeg ved det ikke. Marcus...
Madonna! Syng for os!
Det kunne du lide, hvad?
Spice Girls. Tre af dem.
Hej, Spice Girls.
Nu mistede jeg min fodbold.
Marcus, vi vil ikke være sammen med dig mere.
- Hvorfor ikke? - På grund af dem.
- De angår ikke mig. - Jo, de gør.
Vi havde ikke problemer med dem, før vi begyndte at være sammen med dig.
Nu har vi problemer hver eneste dag.
Desuden synes alle, at du er mærkelig.
Men kun lidt.
Okay.
Farvel.
Sådan var det.
Jeg havde det ad helvede til derhjemme og ad helvede til i skolen.
Enlige mødre var fremtiden...
problemet var bare, at jeg ikke havde deres telefonnumre.
- Hej, far. - Hej.
Hvor holdt de til?
EFAS - ENLIGE FORÆLDRE ALENE SAMMEN
FREDAGE KL. 14.00 I WOODBRIDGE KAPEL
Jeg er enlig far, jeg har en dreng på to år.
EFAS.
Det her var spændende.
En potentiel guldmine af enlige mødre.
Jeg kunne se de smukke væsener for mig, blive plakatfulde...
glemme deres problemer, klar til fis og ballade.
Da var jeg syv måneder henne.
Da jeg fik barnet, var han på Mallorca med en anden kvinde.
Ikke engang hende, han var mig utro med første gang.
For mig skete det en uge før fødslen.
Han sagde, jeg var blevet for fed.
Min bollede med sekretæren.
Hvilken kliché.
Jeg kan sige dig én ting: mænd er svin.
Efter cirka ti minutter...
havde jeg lyst til at skære min penis af med en køkkenkniv.
Mig.
Ja.
Jeg har en på to. Ned.
Han har blå øjne og sandfarvet hår...
og han er omtrent 68 cm.
Og hans mor skred.
- Virkelig? - Ja.
Det kom selvfølgelig som et stort chok...
for vi var så lykkelige, ikke?
Sandras neurologiske klinik var lige kommet i gang...
og så en dag havde hun pakket sine ting, og min bedste ven ventede udenfor...
i sin Ferrari.
I ved, Modena-modellen?
Den med forkomprimeret motor, som man kan se gennem bagvinduet?
- Hun skred altså fra dig? - Ja.
Ser din eks overhovedet Ned?
Undskyld, jeg fik ikke fat på dit navn.
Suzie.
Hun ser ikke meget til ham, nej.
Hvordan klarer han det?
Han er en god dreng.
Meget, meget tapper.
De har ufattelige ressourcer, har de ikke?
Den anden dag tænkte jeg på min eks.
Han kom og lagde sine buttede arme om halsen på mig og sagde:
"Vær stærk, far."
Gud, det er helt utroligt for en toårig!
Er det?
Ja, han er noget meget særligt. Meget særligt.
Nogle gange synes jeg, det er ham, der tager sig af mig.
Ham, der lærer mig om verden.
Undskyld.
Tak.
Sikken forestilling! Jeg snød endda mig selv.
Værsgo. Er du okay?
Ja. Fint, tak.
- Stoler du på mig? - Selvfølgelig.
Da aftenen var ovre, havde jeg aftalt et stævnemøde.
Enlige forældre alene sammen!
Alle for en og en for alle!
Problemet var, at jeg også havde en fiktiv toårig søn.
Vi skulle mødes til en EFAS-picnic, og alle tog deres børn med.
Desværre kunne Ned ikke komme.
Hans mor havde i sidste øjeblik hentet ham.
- Sikken skam. - Ja.
Undskyld.
- Jeg har den. - Det er i øvrigt Megan.
Hej, Megan.
En ven fra EFAS har det ikke så godt...
så jeg sagde, vi kunne tage hendes barn med.
- Er det i orden? - Ja.
Jo flere, jo bedre. Klart.
Kom nu, sløve padde!
Jeg hadede folkene fra EFAS.
Mors ven Suzie var fin nok, men nu var der den her idiot, der ville score hende.
Marcus, Will. Will, Marcus.
Hej med dig.
Jep.
Kravl ind. Se det griseri, Ned har lavet på bagsædet.
Hvilken skam, han ikke kan komme.
Hvad laver du?
Mig?
Der var allerede for mange løgne at have styr på, så jeg sagde sandheden.
- Ikke noget. - Før det.
- Mener du, før jeg ikke lavede noget? - Ja.
Jeg lavede ikke noget.
Har du aldrig arbejdet?
Jeg har taget en enkelt dag ind i mellem, men nej.
Skørt, ikke?
Det er...
Fantastisk.
Åh nej, jeg blev nødt til at fortælle hende det.
Min far skrev en sang...
i 1958, det er en ret berømt sang...
og jeg lever sådan set af royalties fra den.
Kender du Michael Jackson?
Han tjener en million pund i minuttet.
Det er 60.000.000 pund i timen.
Jeg tjener ikke en million i minuttet.
- Ikke engang tæt på. - Hvor meget så?
Marcus!
Jeg spekulerede på, om vi skulle være sammen med den dreng resten af dagen.
Hvad er det så for en sang?
Hvis du kan leve af den, kender vi den garanteret.
Det er Julemandens slæde.
Vil I ikke nok lade være med at synge den?
"Se, der kommer nogle, vi kender Det er julemanden og hans venner
"De synger og er glade. Det er julemandens slæde"
Det gør folk vel hele tiden.
Nej, jeg tror, I er de første.
Undskyld. Jeg forstår det ikke. Hvordan giver det dig penge?
Betaler Frelsens Hær dig 10 procent?
Det burde de, men de skiderikker er svære at få fat i.
Hvor ofte passer du ham? Marcus.
Engang i mellem.
Hans mor er lidt sløj somme tider.
Du kalder det sløj, jeg kalder det skør.
Hun er ikke skør, Marcus. Hun trænger bare til at slappe lidt af.
Nu har vi en rar picnic, og når du kommer hjem, er hun frisk igen.
Hvad fanden er det?
Min mors hjemmebagte brød.
Det ser godt ud.
Det er det ikke. Det er sundt.
Du savner ham, gør du ikke?
Hvem?
Ned!
Ja.
Ja, ret meget.
Han ville have elsket det her.
Jeg tror, jeg slog en and ihjel.
Jeg ville bare fodre den.
Hvad er det, der flyder ved siden af den?
Er det din mors brød?
Du behøvede ikke kaste det hele. Det ville også have slået mig ihjel.
Var det dig, der smed brød efter ænderne?
Ja, han gjorde, men jeg har stoppet ham.
Drengestreger, du ved.
Han slog den ihjel.
Nej. Jeg misforstod dig. Anden var allerede død.
Han smed brød for at få liget væk...
fordi Megan her blev dårligt tilpas.
Marcus ville aldrig slå en and ihjel. Vel, Marcus?
Nej. Jeg elsker ænder. De er mit yndlingsdyr efter delfiner.
De kan dræbe hajer med næsen.
Jeg bliver nødt til at hente den ind.
Jeg håber ikke, det er en epidemi.
Den klarede vi vist lige, kammerat.
Tja.
Marcus?
Mor.
Den dag, anden døde, begyndte det hele.
Ham Will fulgte bare med ind, og jeg bad ham ikke om at lade være.
Bagefter forstod jeg, at jeg ikke kunne have været nervøs...
for dengang vidste jeg ikke, at der var noget at være nervøs over.
Jeg satte nøglen i døren og åbnede den...
Er du påklædt?
Et nyt afsnit af mit liv startede.
Bang!
Jøsses.
Herregud.
- Will, ring efter en ambulance. - Marcus, hvor er telefonen?
Hvor er telefonen?
Det var skrækkeligt. Skrækkeligt.
Men at køre stærkt efter ambulancen var fantastisk.
Hun er ved bevidsthed.
Hun havde det fint i ambulancen.
Hun spurgte efter dig, Marcus.
Det er pænt af hende.
Du ved godt, at det ikke er din skyld, ikke?
Det er ikke på grund af dig, at hun...
Du er ikke grunden til, at hun er her. Er det ikke rigtigt, Will?
Jo, det er rigtigt.
Jeg henter noget vand til dig.
- Det kan jeg gøre. - Nej, du klarer dig.
Din mor klarer det.
Det gør hun vel.
Men det er ikke sandheden, er det?
Er du er bange for, at hun gør det igen?
Bare hold mund, ikke?
Værsgo, varm og flad.
Er I her med Fiona Brewer?
Jeg er hendes ven Suzie.
Det er Marcus og Will.
Hun kommer sig fint, men vi beholder hende i nat.
Jeg får en tilladelse fra hende, så drengen kan være sammen med jer i nat.
Godt.
Hos mig eller dig?
Undskyld.
Okay.
- Jeg bør tage tilbage til Ned. - Jeg tager den.
Fint nok.
Alt i alt havde det været meget interessant.
Jeg ringer.
Men jeg havde ikke lyst til at gøre det hver nat.
Vi ses snart.
Folks liv er ligesom et tv-drama.
Jeg var stjernen i Will- dramaet.
Og Will- dramaet var ikke et ensembledrama.
Gæster kom og gik, men jeg var fast centrum.
Det afhang af mig og kun mig.
Hvis Marcus' mor ikke kunne styre sit eget lille drama...
hvis seertallene faldt, var det en skam, men det var hendes problem.
I sidste ende var hele enlig mor-handlingen lidt for kompliceret.
Jeg fik brevet. Tak.
Herregud. Det havde jeg helt glemt.
Glemt?
Glemte du et selvmordsbrev?
Jeg troede jo ikke, jeg skulle huske det.
Læste du den del, hvor jeg skrev, at jeg altid vil elske dig?
Det er lidt svært at elske mig, når du er død, er det ikke?
Undskyld.
Jeg forstår, hvorfor du er vred, Marcus.
Jeg har det ikke ligesom i går, hvis det kan hjælpe.
Hvad?
Er det hele bare væk? Alt sammen?
Nej, men...
lige nu har jeg det bedre.
"Lige nu" kan jeg ikke bruge.
Jeg kan se, du har det bedre lige nu. Du har sat vand over.
Men hvad sker der, når du har drukket din te? Når jeg tager i skole igen?
- Jeg kan ikke være her hele tiden. - Det ved jeg.
Vi må passe på hinanden. Os to.
Pludselig forstod jeg, at to ikke er nok.
Det kræver en reserve.
Hvis man kun er to, og den ene falder ud over kanten...
så er man på egen hånd.
To er ikke nok.
Det kræver mindst tre.
- Tre hvad? - Ikke noget.
Men jeg havde fået en god ide.
Når man er øbo, er det vigtigt at være sin egen aktivitetsguide.
Jeg har delt dagen op i tidsenheder...
hver enhed består af 30 minutter.
En hel time kan være skræmmende...
og de fleste aktiviteter tager cirka en halv time.
At tage et bad: en enhed.
At se Nedtælling...
En enhed.
Research på internettet.
www.fotomodellerigennemsigtigttøj
To enheder.
Træning: tre enheder.
Få mit hår nænsomt uglet: fire enheder.
Det er utroligt, så hurtigt dagen går.
Ærligt talt spekulerer jeg tit over...
om jeg overhovedet har tid til et job.
Hvordan får folk passet dem ind?
Det er Will.
- Det er Marcus. - Undskyld?
Det er Marcus.
Marcus?
Marcus. Hej.
Hvor har du mit nummer fra?
Fra Suzie.
Jeg tænkte, du gerne vil invitere mig ud på lørdag.
Hvorfor tænkte du det, Marcus?
Suzie sagde, vi passede sammen.
- Gjorde hun? - Ja.
- Og du sagde: "Vi ses snart." - Hvad sagde jeg?
"Vi ses snart."
Da du satte os af. Du sagde: "Vi ses snart."
Det her er snart, det har du ret i, Marcus.
Men mit liv er lidt hektisk for tiden.
Hvorfor? Jeg troede ikke, du lavede noget.
Jeg har Ned og andre ting at se til.
Faktisk burde jeg være på vej til børnehaven nu.
Hvad er den larm?
En græsslåmaskine.
Så ser du, tidsmæssigt er det ikke...
Hæng lige på et sekund.
Hæng på et sekund. Tak.
Men så tænkte jeg: "Hvorfor ikke?"
Hvorfor ikke tage den stakkels knægt med ud at spise?
Jeg kunne være onkel Will, seje onkel Will, børnenes konge.
Okay, Marcus. Det er en aftale.
Kun hvis du tager min mor med.
Hun har ingen penge, så det skal være billigt, ellers må du betale.
Spild endelig ikke tiden på formaliteter.
Hvorfor skulle jeg? Vi er fattige. Du er rig. Du betaler.
Tag din søn med, det gør ikke noget.
Hvor stort af dig.
Fint. Kom kl. 12.30 eller deromkring.
Kan du huske, hvor vi bor?
Craysfield Road 31, lejlighed to, Islington, N12SF London.
England, verden, universet.
- Ja. - Marcus?
Nå, Fiona, hvordan går det?
- Har du det godt? - Min mave har det fint.
Godt.
Men jeg er nok stadig lidt underlig.
Den slags går ikke væk med det samme, vel?
Nej.
Hvis Will skulle have lyst til at gifte sig med mor, måtte hun droppe de vittigheder.
Men hun så godt ud.
Jeg valgte den pæne sweater...
og øreringene, hun havde fået af en, der tog til Zimbabwe.
Knægten syntes at mene, det var et stævnemøde.
Hans mor var tydeligvis sindssyg...
og var klædt ud som den afskyelige snemand.
Det her skulle bare overstås. Vi skulle ikke have forret.
Jeg vil gerne starte med artiskok.
Så tager jeg svampeomeletten med pommes frites og en cola.
- Jeg vil gerne have en vegetartallerken. - Vi er vegetarer.
Tænk sig.
Bøfsandwich. Tak.
Det gik jo meget godt.
Måske skulle vi flytte ind til Will, måske fandt vi noget nyt.
"Jeg hørte, han sang en god sang
"Jeg hørte, han havde stil"
Jeg vidste, at sangen ikke blev ved...
at jeg snart ville ligge i min seng.
Jeg vidste det, men jeg kunne ikke mærke det.
"Jeg så denne unge dreng"
Jeg må have været sindssyg. Jeg ville bare mødes med Suzie.
Det her var min straf.
"Hans spil rørte min smerte"
Det værste var, når de lukkede øjnene.
"Han slog mig ømt ihjel med sin sang
"Han slog mig ømt ihjel"
Syng med, Will.
Jeg må hellere komme af sted. Tak.
Det er problemet med velgørenhed. Man skal være ærlig.
Man skal være ærlig for at hjælpe folk.
Som dengang jeg meldte mig som frivillig i et suppekøkken...
og kun lige klarede det.
Eller dengang ved Amnesty International.
Vidste du, at man får syv års fængsel for at fortælle vittigheder i Burma?
Næste gang du griner, så tænk på Pa Pa Lay, standup-komikeren fra Burma.
Det er en vigtig tid i kampen for menneskerettighederne...
der er blevet groft sjoflet af juntaen.
Vi behøver din støtte.
Sammen kan vi gøre en forskel...
Det er din spøg. Hvad siger din kæreste til det?
Vent lidt. Du har ikke nogen kæreste?
Det er klart et brud på menneskerettighederne.
Er det sandt? Er du i bad nu?
Man skal være ærlig for at hjælpe folk.
Fiona var ærlig.
Sangen betød noget for hende, og se, hvordan det er gået hende.
Jeg var overhovedet ikke ærlig.
Jeg vidste, det garanterede et langt, depressions-frit liv.
Men de næste par dage havde jeg en underlig fornemmelse.
Som noget, der lurede bagerst i bevidstheden.
Og jeg kunne ikke lide det.
Du har ikke noget barn, vel?
Hvad?
Du har ikke noget barn, vel?
Selvfølgelig har jeg det!
Nej, du har ikke.
Jeg har holdt øje med dig, og du har ikke noget barn.
- Hvad kommer det i øvrigt dig ved? - Ingenting.
Bortset fra at du har løjet for mig, min mor og min mors ven.
- Må jeg komme ind? - Nej.
Hvorfor ikke?
Jeg har travlt.
- Hvad laver du? - Jeg ser tv.
Vi kan se det sammen.
Det er pænt af dig, men...
jeg klarer det normalt selv, tak.
Har du ikke lektier for eller sådan noget?
- Vil du hjælpe? - Det sagde jeg ikke.
Hvorfor går du ikke hjem og laver lektier?
Jeg har et forslag.
Jeg siger ikke til nogen, at du ikke har et barn, hvis du går ud med min mor.
Skal din mor gå ud med sådan en som mig?
Du er ikke så slem.
Du har løjet, men ellers er du fin nok.
Hun er trist. Jeg tror, hun gerne vil have en kæreste.
Jeg kan ikke bare gå ud med en...
fordi du vil have det. Jeg skal kunne lide personen.
- Hvad er der galt med hende? - Ikke noget, det er princippet.
Det er sådan, det... Jeg vil ikke tale om det med dig.
Bare gå.
Okay. Men jeg kommer tilbage.
Jeg er virkelig bange!
Det var det bedste, jeg kunne finde på: "Jeg er bange."
Men faktisk var jeg bange.
Det var det. Farvel, Tim.
- Farvel, Jill. Farvel, Carol. - Farvel.
Og fra mig, arrivederci. Hej, hej.
Tak. Vi ses.
Hej, alle sammen. Velkommen. Velkommen til Nedtælling.
I går afslørede jeg for en taknemmelig nation...
at vores gæst, Tom O'Connell...
- Ja. - Han skifter tøj før hvert show, ligesom vi.
Men han er sådan en...
- Er det rigtigt? Fik jeg den? - Ja.
Et andet navn for staude, tror jeg.
Tja.
Opkaldt efter Heinrich Christian Funck, der også opfandt diskodans.
Ja. Jeg har alle hans bånd.
Mor, har du altid vidst, jeg skulle være vegetar?
Ja, selvfølgelig.
Jeg besluttede det ikke bare en dag, vi løb tør for pølser.
Spurgte du mig, om jeg ville være vegetar?
Da du blev født?
Jeg laver mad, og jeg vil ikke have kød.
Du må spise det samme som mig.
Jeg må heller ikke gå på McDonald's.
Er det her et tidligt teenage-oprør?
Jeg kan ikke hindre dig i at gå på McDonald's.
Men jeg ville blive skuffet.
Bare rolig, mor. Jeg går ikke derhen.
Efter et par besøg mente Will, at tiden var inde til en alvorlig samtale.
Men jeg vidste, han hellere ville se Xena: amazonekrigeren.
Nå, hvordan står det til derhjemme?
- Mener du min mor? - Ja.
Hun har det fint, tak.
Jeg mener, forstår du, er hun...
Ja, jeg forstår. Nej, slet ikke.
Går det dig stadig på?
Går det mig på?
Er du påklædt?
Hver eneste dag.
Det er derfor, jeg er her og ikke hjemme.
En smule. Når jeg tænker på det.
For helvede da også.
Jeg ved ikke, hvorfor han bandede, men jeg fik det bedre af det.
Jeg følte ikke længere, det var ynkeligt at være bange.
Jeg begik ikke igen den fejltagelse at spørge til Fiona.
Marcus var tydeligvis frustreret...
og jeg kunne ikke finde på noget som helst at sige.
Han kunne snakke med Suzie eller en rådgiver...
eller hvem som helst, der kunne tilbyde mere end sjofelheder.
Lort! Det er ikke rigtigt.
Den 19. forpulede november.
Seks uger til jul, og de spillede allerede den fandens sang.
Far?
Hvordan var din far?
Lidt sørgelig, egentlig.
Han skrev en lortesang, der blev et kæmpehit...
og så brugte han resten af livet på at skrive en, der var bedre.
Har du også lyst til at skrive sange?
Er det derfor, du har en guitar?
Nej.
Den skal bare se sej ud?
Ja.
Jeg kan godt lide Julemandens slæde.
- Madonna! Kom her! - Vi har noget til dig. Kom!
- Han slipper væk. Se! - Skynd jer nu!
I dag i Dyrenes 112 holder den kvikke lækat...
alle på tæerne i Somerset.
Dyrenes 112
- Hvad laver du? - Hvem er du?
Hvem jeg er?
Det rager ikke dig! Fis af med dig!
Hvem var de?
Hvem?
Hvad mener du: "Hvem?"
Dem, der smed slik efter dig.
Nå, dem.
Det er bare nogle af de store. De er begyndt at følge efter mig.
Sker det tit?
De har lige fundet på at smide med slik.
Jeg taler ikke om slik. De forsøgte at slå dig ihjel.
Ja, de er tit efter mig.
På grund af mit hår og mit tøj, fordi jeg synger og alt det der.
Fordi du synger?
Nogle gange synger jeg højt ubevidst.
Det er heller ikke særlig smart.
Jeg sagde, jeg gjorde det ubevidst, ikke? Det sker bare!
Jeg gør det jo ikke med vilje. Jeg er ikke dum.
Du bør holde dig for dig selv. Prøv at gøre dig selv usynlig.
Hvordan gør jeg det?
Har du måske en usynlighedsmaskine?
Det tror jeg ikke.
Jeg prøver bare at lade være med at tænke på det.
Jeg ville ønske, det ikke skete, men sådan er livet.
Jeg kan ikke gøre noget.
Nej.
Der er noget, vi kan gøre, Marcus.
Kom med mig.
Jeg frygtede, han ville tage mig med op til rektor.
I stedet tog vi ud at handle.
Jeg forstår det ikke.
Vi starter med fødderne.
Jeg kan ikke gøre dig usynlig, men jeg kan sørge for, du ligner de andre.
Jeg ved ikke, hvordan man gør. De har de der underlige binde-dimser.
Det hedder Velcro.
Det er en revolutionerende, ny teknologi.
For himlens skyld. Det er ikke svært.
Øjeblik, det er lidt svært.
- Er alt i orden? - Ja, tak.
Din far er ret tjekket, er han ikke?
Sådan. Nu synes du, du er sej, ikke?
Det ved jeg ikke.
- Synes du, jeg er sej? - Ja, Marcus.
- Jeg synes, du ser sej ud. - Ja.
Sådan ja, du har gangen. Det er virkelig fedt.
Fantastisk. Giv mig fem.
Pludselig fik jeg et sus af velvære.
Det man kalder en naturlig rus.
Og den kostede kun 60 pund.
Jeg havde gjort en ulykkelig dreng lykkelig for en stund.
Og jeg havde ingen bagtanker med det.
Jeg ville ikke engang bolle hans mor.
Marcus! Hvad er der sket med dine sko?
De stjal dem.
Hvorfor stjæler de dine sko?
Jeg blev nødt til at fortælle sandheden.
Men sandheden ville føre til flere spørgsmål.
Det var pæne sko.
Det var bare almindelige, brune snøresko.
Nej, det var ikke. Det var seje, nye kondisko.
Hvor har du fået seje, nye kondisko fra?
Hun havde mange flere spørgsmål.
Will købte dem til mig.
Will?
- Fyren, der inviterede os på frokost? - Ja.
Han er blevet en slags ven.
Han er blevet en slags ven?
Hun blev ved med at gentage mig.
Bortset fra at hun råbte.
Jeg besøger ham efter skole.
Du besøger ham efter skole!
- I virkeligheden har han ikke noget barn. - Han har ikke noget barn?
Må jeg spille computerspil nu?
Hvor bor han?
Han er der ikke. Han er ude at spise.
Christine havde inviteret mig ud til en opsang.
Du ender barnløs og alene.
Jeg krydser fingre.
Du må være meget modig.
Hvorfor, Christine?
De fleste har brug for noget, der kan hjælpe dem igennem livet...
og du har overhovedet ingenting.
Skræmmer det dig ikke?
Ved du, hvad du vil?
Ja. Jeg vil have bøffen...
Hvad fanden handler dine små teselskaber om?
Undskyld? Hvad sagde du?
Jeg spekulerede bare over, hvorfor en enlig, barnløs mand er...
sammen med en 12-årig dreng hver dag?
Har du ikke fortalt din mor, at du besøgte mig?
- Det glemte jeg vist. - Fortalt mig hvad?
Hvad laver du med min søn?
Vent lidt. Hvad insinuerer du?
- Jeg insinuerer ingenting. - Det gjorde du.
Du insinuerede, at jeg har haft kønslig omgang med din søn.
Jeg spørger bare, hvorfor du underholder 12-årige i din lejlighed.
- Gudfader! - Herregud!
Hvad har du at sige til dit forsvar?
Nå?
Du skal ikke true mig!
lkke med det her!
Han kommer uinviteret hver dag! Ved du hvorfor?
Han bliver tyranniseret hver dag i skolen! Og du fatter ingenting.
Du sender ham bare af sted!
Han får livet plaget af sig hver eneste dag, din torskedumme hippie!
Nu er du vist lidt melodramatisk. Marcus har det fint.
Mærkeligt. Will havde ret, det havde mor ikke. Det burde være omvendt.
Du har vel ikke erfaring med børn.
Jeg har været et forpulet barn! Jeg gik også i skole.
Jeg kan genkende et barn, der har det forfærdeligt!
Se på ham, for fanden! Beskyld ikke mig for at være melodramatisk.
- Det skal jeg høre fra en kvinde, der forsøgte... - Cowabunga!
- Hvad er der med dig? - Ikke noget.
Jeg havde lyst til at råbe.
Sikken familie.
Will, du forstyrrer de andre kunder.
Undskyld. Jeg er færdig.
- Så du er ikke... - Hvad?
Nej, jeg er ikke!
Tænk ikke på det.
Jeg lader være med at åbne for ham, okay?
Jeg er kun glad for at slippe af med jer.
Pil af med jer.
Undskyld.
Var det det?
Så er du bare ude af hans liv.
Undskyld?
Lad os sige, du har ret, og jeg tager fejl.
Lad os sige, der sker alle de ting...
som jeg ikke forstår, men som du utroligt nok gør.
Hvad vil du så gøre ved det?
Jeg vil ikke gøre noget. Han er ikke mit problem.
- Du er en egoistisk skid. - Det har jeg sagt til ham.
- Han tænker altid på sig selv. - Men jeg er alene.
Der er kun mig.
Jeg tænker ikke kun på mig selv. Der er ikke andre.
Jo, der er!
Der er Marcus. Du er en del af det nu.
Han bliver ved med at besøge dig.
Du blev en del af hans liv af en årsag.
Du kan ikke bare droppe ham.
Du kan ikke droppe livet. "Intet menneske er en ø."
- Hun har ret, ved du. - Ja, hun har.
Gu' har hun ej! Hun tager fejl!
Nogle er øer. Jeg er en forpulet ø!
Jeg er forpulede lbiza!
Hvad taler du om?
Har du lyst til at komme til jul?
Nej, Marcus, jeg har ikke lyst til at komme til den forpulede jul.
Jeg har ikke lyst til at fejre julen med frøken Havreklid Selvmord og hendes yngel.
Jeg har altid ment, at julen...
signalerede, hvor man befandt sig i livet.
Jeg ville tilbringe julen, som jeg plejede.
Jeg ville se video, blive fuld og skæv.
Før dig var jeg altid alene.
Det er dårligt at være alene.
Alene, dårligt.
Ven, godt.
Ven, godt!
Kom her.
Den gode nyhed var, at det ikke kun blev mig, Fiona og Marcus.
Den dårlige nyhed var, tja...
Så du er Marcus' far?
Ja, det er jeg vel. Det er min kæreste, Lindsey.
Og Lindseys mor.
Hej.
- Tak, far. - Det er i orden.
Det måtte jeg give drengen.
Han kunne se meget glad ud for nogle i sandhed elendige gaver.
Wow, en tamburin! Tak, mor.
Er den ikke sej, Will?
Den skal du nok få brug for.
Da jeg så den, tænkte jeg: "Den er perfekt."
Måske kan du optræde ved skolekoncerten. Samle en popgruppe. Få nogle venner.
Måske, mor.
Når du synger, er der solskin og lykke i mit liv.
Tak, mor.
Den er fra mig.
Fantastisk! Hvad er det?
Det er en cd, Marcus.
Med Mystikal. De er seje. Du vil kunne lide dem.
Hvad slags musik spiller Mystikal?
Det er en slags verdensmusik.
"Shake Ya Ass."
Skråstreg rapmusik.
Shake Ya Ass?
Er han marokkaner?
Vi har desværre ingen cd-afspiller.
Den er stadig skøn.
Jeg ved godt, I ikke har en cd-afspiller, så du får også en af dem.
Hvor er du heldig.
Se, mor.
- Pak din op, Will. - Ja. Mange tak skal du have.
Håndbog til ENLIGE FORÆLDRE
- Marcus, er det en spøg? - Ja.
Den er ikke dårlig.
Hej. Undskyld, jeg er så sent på den!
- Er jeg gået glip af noget? - Nej, kom ind.
- Glædelig jul. - Glædelig jul!
Det er lang tid siden.
Hvor er Megan?
Hos sin far. Hvor er Ned? Hos sin mor i julen?
Ja.
Nej. Jeg bør vist gå, ikke?
Du kan klæde dig ud som julemanden og prøve at score nogle nissepiger.
Er du professionel julemand?
Hvor dejligt!
Det var det. Jeg smutter.
Mange tak. Det har været skønt.
Suzie har ret til at vise sin vrede.
Og det har hun så gjort.
Nu har jeg ret til at skride.
Mange tak. Farvel.
Vent!
Han er min ven. Jeg inviterede ham.
Jeg bestemmer, hvornår han skal gå.
Jeg har ikke bedt Will om at gå, Marcus.
Suzie er vred, hvad hun har ret til, og det fortæller hun ham.
Hun har ret, Marcus.
Drop det bare.
Han opfandt bare et barn et par uger.
Det er ingenting. Hvad betyder det?
Dem i skolen gør værre ting hver dag!
Men Will er forlængst gået ud af skolen.
Han burde være vokset fra det...
- Det er sandt. - I rotter jer sammen mod ham.
Han har opført sig bedre siden.
Han gav mig sko, jeg fik lov at besøge ham, og han ved, hvad et barn behøver.
Hvad? Dyre sko og sjofel musik?
Hvis der er noget, du virkelig mangler, kan vi tale om det.
Nej, vi kan ej. Vi taler ikke, vi skændes, og du vinder altid.
- Du kan lige så godt bestemme. - Du skal lære at tænke selv!
Jeg tænker selv! Og jeg synes, Will skal blive!
Han er ikke den eneste, der har gjort noget!
Husker du, hvordan vi mødtes? Fordi du...
Fordi du smed et brød i hovedet på en and og slog den ihjel.
Undskyld? Hvad er det for noget med en and?
Skal vi have and? Lækkert!
Selvfølgelig skulle vi ikke have and.
Vi fik nøddefarsbrød med pastinaksovs.
Mens jeg sad der, fik jeg en underlig fornemmelse.
Jeg nød det.
Jeg havde aldrig før nydt julen.
Jeg skulle altid synge Julemandens slæde...
for mine berusede onkler og tanter...
bare for at ramme min far, tror jeg.
Men juleaften hos Marcus, jeg skammer mig over at sige det, gav mig...
en varm, tåget fornemmelse.
Jeg holdt den fornemmelse ansvarlig for de mærkelige ting, der fulgte.
For det første blev Marcus forelsket.
- Hej. - Skrid.
Endnu mærkeligere, det gjorde jeg også.
Det var alt sammen Marcus' skyld...
for åbner man først sin dør, kan alle mulige komme ind.
Nytårsaften mødte jeg Rachel.
Hun var interessant, smart og attraktiv.
Efter cirka fem minutter var hun overbevist om, at det var jeg også.
...for eksempel politiske begivenheder.
Okay.
Arbejder du med tv?
Arbejder jeg med tv? Nej.
- Alle andre gør. - Ja.
Jeg ser tv.
Nå, sådan. Du er mere foran end bag det.
- Bag det. - Jeg forstod den godt.
Det var tortur.
På fem minutter forstod jeg, hvordan livet ville være, hvis jeg var interessant.
Hvis jeg havde noget at sige til mit forsvar, hvis jeg lavede noget.
Men jeg lavede ikke noget.
Og om 30 sekunder ville hun vide det, og så ville hun forsvinde.
Hvad laver du så?
Jeg tager en slags pause for tiden.
- Det lyder rart. - Ja.
En pause fra hvad?
For at være ærlig, tager jeg en pause fra en pause.
Det interessante ved mig er, at jeg faktisk ikke laver noget.
- Du laver ikke noget? - Faktisk, nej.
- Ingenting? - Niks.
Det er...
Nå, Rachel.
Rap fra østkysten eller vestkysten?
Sådan. Hun var væk. Der var ikke mere at sige.
Al rapmusik lyder ens i mine øren.
Eller var der?
Ved du hvad? Jeg kender en tolvårig, der ville slå dig ihjel for at sige det.
- Virkelig? - Ja.
- Det gør jeg egentlig også. - Ja?
- Hvad hedder din? - Min?
Han hedder Marcus.
Min hedder Ali. Alistair.
Og der var den.
Det var ikke en løgn. Det var 100 procent hendes antagelse.
I hvert fald 50 procent.
Jeg var tilbage i fantasien. Men denne gang var det anderledes.
EFAS var for sjov. Det her var alvor. Jeg handlede i selvforsvar.
Vi arrangerede, at drengene skulle mødes.
Egentlig arrangerede vi, at vi skulle mødes.
Enlige forældre, alene sammen.
Godt nytår!
Jeg havde store problemer.
Og der var kun en, der kunne hjælpe mig.
"Vis, hvad du har, men pas på Vis, hvad du har, og vis mig, hvad du kan
"Vis, hvad du har, men pas på
- "Vis mig, hvad du kan" - Hvad sagde du?
Du hørte mig godt, lille, klamme, snotnæsede møgunge!
Undskyld.
Jeg sang med på Mystikal.
Det er rap.
Kan du lide rap?
Lidt.
Det er mest skrevet af sorte. De er næsten altid vrede.
Men for det meste vil de bare have sex.
Tager du pis på mig?
Hvis du gør, får du slag.
Jeg tager ikke pis på dig.
Jeg ved ikke engang, hvordan man gør.
- Hvad hedder du? - Marcus.
Jeg hedder Ellie.
Hej, Ellie. Rart at møde dig.
Ikke så hurtig. Jeg er ikke klar til fysisk kontakt. Lige pludselig har vi sex.
Og hvor er vi så?
Og lad være med at bede fremmede om at vise dig, hvad de har.
Okay, Ellie. Vi ses!
Hej, kammerat.
Jeg har brug for din hjælp.
Hvorfor sagde du, jeg var din søn?
Det gjorde jeg heller ikke.
Som jeg sagde, så misforstod hun mig.
Så sig det til hende.
- Nej. Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke?
Vi kommer ingen vegne. Accepter det nu bare.
Du er min søn.
Jeg skal nok sige det. Jeg er ligeglad.
Det er venligt af dig, men nej.
- Hvorfor ikke? - For pokker da også!
Hun har en sjælden sygdom. Hvis hun tror på noget, der ikke passer...
og bagefter hører sandheden, koger hendes hjerne, og så dør hun, okay?
Det er noget værre vrøvl.
Jeg er virkelig interesseret i den kvinde.
Hvad mener du med interesseret?
Hvad er så interessant ved hende?
Okay, Marcus, værsgo.
Her er min sidste flig af værdighed. Nyd den.
Jeg vil gerne invitere hende ud. Okay?
Jeg vil gerne være hendes kæreste. Så er det sagt.
Fantastisk! Hvorfor sagde du det ikke bare?
Det ved jeg ikke.
Jeg var forlegen eller sådan noget, det er ret nyt for mig.
Jeg har lige mødt hende. Rachel. Hun er...
Der er en pige i skolen. Ellie.
Jeg vil måske gerne være hendes kæreste.
Jeg er ikke sikker.
Jeg har villet spørge dig.
Hvad er forskellen på en pigeven og en kæreste?
Det ved jeg ikke.
Vil du gerne røre ved hende?
Er det vigtigt?
Du har hørt om sex, ikke?
Det er et ret vigtigt aspekt.
Det ved jeg godt. Jeg er ikke dum.
Jeg tror bare, det handler om meget mere.
Jeg vil være sammen med hende hele tiden.
Jeg vil fortælle ting, som du og mor ikke får at vide.
Og jeg vil ikke have, hun har en anden kæreste.
Hvis jeg havde alt det...
er det lige meget, om jeg rører ved hende eller ej.
Du skifter mening, Marcus.
Sådan bliver du ikke ved med at have det.
Hvordan ser jeg ud?
Godt. Hvordan ser jeg ud?
Bare vær så normal som muligt, okay?
Et godt råd til Marcus.
Jeg ville ønske, jeg havde fulgt det.
Undskyld, det roder sådan.
Det er her, jeg arbejder.
Min mund var tør, og jeg svedte i hænderne.
Jeg vidste ikke, hvad fanden der skete med mig.
...skal nok rydde op. Ali?
Jeg stod der bare og grinede som en idiot.
- Skal vi bare gå ovenpå? - Selvfølgelig. Okay.
Ali.
Marcus.
Du går i min parallelklasse.
Virkelig? Ja, jeg har vist set dig.
Godt!
Så har I en masse at snakke om.
Will, det er Ali.
Ali, det er Will.
- Fint. - Fint.
Vil I være heroppe lidt?
- Ja, det lyder fint, ikke? - Ja. Okay.
Et øjeblik elskede jeg ham.
Virkelig elskede ham.
Du kan vise ham dine nye computerspil.
Godt. Vi ses senere.
Lad os gå.
Hvis din far går ud med min mor, er du død.
Virkelig død.
- Slap af. Han er i orden. - Jeg er ligeglad!
Jeg vil ikke have, de går ud sammen!
Jeg vil ikke se ham eller dig her igen, forstår du?
Det er vist ikke op til mig.
Det kan det blive! Ellers dør du.
Jeg fik fornemmelsen af, at Ali måske var seriemorder.
Må jeg prøve din computer? Hvilke spil har du?
Hører du, hvad jeg siger?
Ja, men jeg kan ikke rigtig gøre noget ved det, vel?
Will, min far...
kan godt lide din mor, og jeg tror, hun er vild med ham.
Hun er ikke vild med ham!
Hun er kun vild med mig!
En utrolig ting ved Rachel var...
at jeg havde lyst til at kysse hende, hver gang hun sagde noget interessant.
Hvilket var hele tiden.
Det var sexet. Det var underligt.
Jeg bruger Bristol-karton, India-blæk og...
Keder jeg dig?
Nej. Nej. Nej.
- Hvad? - Ingenting.
Du lignede bare lige Marcus.
Gjorde jeg?
Jeg synes, det er sødt, at han ligner dig...
og at han klæder sig ligesom dig.
Jeg synes ikke, jeg klæder mig ligesom Marcus.
Marcus?
Vent! Vent lige lidt. Kom, vi går tilbage.
- Han er sindssyg. - Nej, han er ikke.
Han sagde, han ville skære mig i små stykker og gemme mig under gulvet.
- Gjorde han? - Nej.
Men han kunne sikkert finde på det.
Det ændrer sig. Du vil kunne lide det.
Marcus, Ali vil gerne sige noget.
Vil han ikke?
Undskyld, Marcus.
Jeg mente det ikke.
Det er i orden, Ali.
Det er meget svært for Ali.
Det er det også for Marcus.
Er det ikke, kammerat?
Du ved, fraskilte forældre...
man ved ikke, hvad man skal synes om nye mennesker.
Klart. Det er lige sådan, jeg har det.
Ali kunne ikke rigtig med min sidste fyr.
- Han var en løgner! - Ja ja, skat.
Han var ikke helt ideel.
- Jeg siger ikke, at vi er det. - Det er i orden.
Han synes godt om dig. Det sagde han.
- Mange tak. - Jamen, dog.
Tak.
Se ikke så bekymret ud, skat.
Ellie!
- Marcus? Følger du efter mig? - Nej.
Ærgerligt. Jeg følte mig som en berømthed.
Det vidste jeg jo ikke, vel, lækre?
Jeg siger bare, du skal passe på.
I ligner mere et kæledyr og dets ejer end to kærester.
Jeg er i det mindste ærlig.
Hvad skal det betyde?
Dig og Rachel...
Hvad? Hvad skal det betyde?
Det ved jeg ikke. Jeg tror, du og Rachel har et problem.
Du vil gerne være sammen med hende, men hun tror, du har en søn.
Og det har du ikke.
Hvis man skal være sammen...
bør man så ikke fortælle sådan noget?
Nej.
Fortælle sandheden, mener jeg.
Hvad er der galt med dig?
Men senere den aften, da jeg blev alene...
huskede jeg den handel, Marcus var villig til at indgå.
Ja, jeg havde lyst til at røre ved Rachel.
Men hvis jeg skulle vælge lige nu...
ville jeg slå mig til tåls med det, Marcus ville have.
Jøsses, var jeg ved at blive ligesom Marcus?
Ville han snart købe sko til mig?
Jeg fulgte hans råd og fortalte Rachel sandheden.
Eller næsten sandheden.
At jeg ikke var Marcus' biologiske far.
Og det er ikke biologisk materiale.
Fortalte jeg sandheden, vidste jeg, det ville føre til flere spørgsmål.
Hvis du ikke er hans biologiske far...
og du ikke bor sammen med ham, hvordan kan han så være din søn?
Jeg forstår.
Det må se forvirrende ud udefra.
Fortæl mig, hvordan det ser ud indefra.
Det er en lang og kedelig historie.
Vil du have noget vin?
Vil du have noget kinesisk risvin?
Du vil sikkert gerne prøve Panang Paneng.
Ja?
Nej.
Fortæl om dit forhold til Ali.
- Er det lige så kompliceret som mit og Marcus'? - Nej.
Jeg var i seng med hans far, og ni måneder senere fødte jeg.
Temmelig ukompliceret.
Det misunder jeg.
Du må undskylde, jeg kører rundt i det, men jeg har ikke helt regnet det ud endnu.
Du er Marcus' stedfar, men du bor ikke sammen med ham eller hans mor.
Nej, ser du.
Jeg har aldrig sagt, han var min søn.
Har jeg?
Jeg har aldrig sagt: "Jeg har en søn, der hedder Marcus."
Du valgte at tro det.
Nå, sådan.
Det er mig, der er fantasten.
Jeg ville gerne tro, du havde en søn, så jeg lod min fantasi løbe løbsk.
Jeg havde selvfølgelig en rolle i det.
Nej! Slet ikke. Jeg mødte dig og tænkte: "Sød fyr.
"Bare han havde en søn. Helst en nørdet teenager."
Du dukkede op med Marcus og bingo!
Jeg opfandt det hele på grund af en dyb, psykologisk trang.
Du skal ikke plage dig selv med det.
Det kunne være sket for alle og enhver.
Første gang jeg mødte dig, tænkte jeg, at du var lidt tom.
Men du fik mig til at skifte mening.
Måske havde jeg ret.
- Rachel, hør. - Ja?
Undskyld, du har ret.
Jeg er tom.
Jeg er ingenting.
Jeg ved ikke, hvad fanden jeg tænkte på. Jeg er ked af det.
Farvel, Ellie.
Marcus!
Farvel, Marcus!
Vi ses, Marcus!
Mor?
Hvis z er lig med 17, er x så større end 2?
Marcus?
Jeg kendte ikke svaret.
Jeg vidste ikke, hvad "x" var lig med.
Jeg vidste ikke, hvordan jeg skulle hjælpe mor.
"BØRNEROCK" Vis dit talent til skolens rockkoncert
Og så indså jeg det.
Der var noget, jeg kunne gøre for hende.
- Jeg overvejer at synge ved skolekoncerten. - Dig? Ved rockkoncerten?
Jeg tror ikke, det er nogen god ide, Marcus.
Vil du akkompagnere mig?
Jeg har kun en tamburin.
Nej, du må undskylde. Det er selvmord.
De korsfæster dig.
Mor er i gang igen.
- I gang med hvad? Undskyld. - Hvad mener du?
Med at græde.
Hun græder hele dagen.
Også om morgenen.
Det er lige så slemt som før den dag, anden døde.
Marcus, du må undskylde...
men jeg har lidt travlt for tiden.
Travlt? Med hvad?
- Hørte du mig ikke? - Jeg hørte dig.
- Hvad vil du have, jeg skal gøre? - Det ved jeg ikke.
- Du kunne tale med hende. - Ja? Og sige hvad?
- Det ved jeg ikke! - Hun lytter ikke til mig.
Hvad betyder jeg for hende?
- Ingenting. - Du er ikke ingenting.
- Du er... - Hvem? Hvem tror du, jeg er?
Hvem tror du, du er?
Du kommer her uinviteret, du bringer uorden i mit liv, du spolerer alting.
Hvad vil du have? Det er ikke mit problem.
Jeg er ikke i familie med dig. Jeg er ikke din onkel.
Jeg er ikke din storebror.
Og vi har gentagne gange slået fast, at jeg heller ikke er din far.
Men...
Hør her, hvad jeg er.
Jeg er fyren, der er rigtig god til at vælge kondisko eller plader, okay?
Det er alt. Jeg kan ikke hjælpe dig med det vigtige.
Jeg kan ikke hjælpe dig med noget, der betyder noget.
Du kunne prøve.
Du har ret.
Du kan ikke hjælpe mig.
Hvordan skulle du kunne det?
Du er dum og ser tv hele dagen...
og køber ting.
Du er ligeglad med alle, og alle er ligeglade med dig!
Mor sagde, at når jeg sang, var der solskin og lykke...
i hendes liv.
Så jeg ville gøre det, selvom mit eget liv endte.
Se, mor.
Mit liv består af tidsenheder. Købe cd'er: to enheder.
Frokost: tre enheder.
Træning: to enheder.
Alt i alt havde jeg et fuldt liv.
DØGNFLUER
Det betød bare ikke noget.
Der var faktisk kun en ting, der betød noget for mig:
Marcus. Han var det eneste, der betød noget for mig.
Og Fiona var det eneste, der betød noget for ham.
Og hun var på vej ud over kanten.
Enlige forældre alene sammen!
Alle for en og en for alle!
- Fiona! - Will, det er lang tid siden, vi har set dig.
Hvordan har Ned det?
Hvem? Han er noget lort. Han eksisterer ikke.
Jeg opfandt ham.
- Du opfandt ham? - Ja.
- For at møde kvinder. - Du er syg.
- Fiona, jeg må tale med dig. - Sig det bare.
Nej, rigtig tale, under fire øjne.
Vi har ingen hemmeligheder her.
Du kan sige alt, selvom de er her.
Okay. Lad være med at prøve at begå selvmord igen.
Jeg kan ikke tro, du sagde det. Det er privat.
Det er lige det, ikke? Det er det ikke.
Marcus er bekymret for dig.
Jeg er bekymret, fordi han er bekymret.
Will, jeg har ingen planer om selvmord.
Har du ikke?
lkke lige nu, nej.
Fint. Fint!
Godt.
Du ved, jeg ikke er interesseret i dig, ikke?
Hvad taler du om? Nej. Er du skør?
Det helt forkerte ord.
Men det er noget, vi bør tale om.
At du græder om morgenen, depressionen.
Lad os få det ordnet.
- Det er, hvad mænd mener, er det ikke? - Hvad?
At medmindre man har svaret, medmindre man kan sige:
"Jeg kender en fyr, der kan ordne det", er der ingen grund til at gøre noget.
Nej.
Nå ja. Det ville jeg godt.
Jeg ville ønske, jeg kendte den fyr...
for jeg tror, jeg ville være ubrugelig.
Will, du er ikke ubrugelig.
Du er her. Og det betyder noget.
Jaså.
- Kan vi... Gør det noget? - Hvad?
- Marcus vil synge ved skolekoncerten. - Marcus vil synge?
- Ja, synge. - I skolen?
Ved en popkoncert. Han er ellevild.
- Jeg vil være der til tiden. - Vent. Hvad skal han synge?
"Han slog mig ømt ihjel med sin sang
"Hans ord udtrykte hele mit liv"
- Hvornår begynder det? - Hvad har du imod, at Marcus vil synge?
Kender du den drøm, hvor man er i skole, man er nøgen, og alle griner?
- Hvorfor spørger du om det? - Det er Marcus, men i virkeligheden.
Synger han den sang for alle de børn...
er hans liv forbi indtil universitetet.
Hvis han når dertil, for han bliver revet i småstykker.
Du kan ikke stoppe folk i at udtrykke sig selv.
Han udtrykker ikke sig selv! Han udtrykker dig.
Åh Gud.
Hvad? Jøsses.
Du har ret. Will, er jeg en dårlig mor?
Nej, du er ikke en dårlig mor. Du er bare skingrende sindssyg.
Jeg er en dårlig mor.
Jeg har ladet det hele flyde, og jeg har ikke været opmærksom nok.
Han er en meget speciel dreng.
Han har en speciel sjæl, og jeg har såret den!
Hold nu mund. Du sårer min sjæl.
- Du parkerer bilen. - Hvad?
Hej.
Hvad laver du her?
Det er Ali.
Han er dygtig.
Det var Def Penalty Kru med Murder Fo' Life.
Næste nummer er Marcus Brewer...
Med Roberta Flacks elskede Killing Me Softly.
Han bliver akkompagneret af Simon Cosgrove på blokfløjte.
Marcus, jeg kan ikke gøre det.
- De kaster op på os. - Men du sagde...
Du må undskylde. Her er dine fem pund.
Det er lige op over.
Kom nu, Marcus, din tøsedreng!
Vent!
Hvad foregår der her?
Ingenting. Alt er under kontrol. Jeg er hans stemmetræner.
Hvad laver du her?
Jeg hørte, du ville begå socialt selvmord, så jeg kiggede forbi.
- Min akkompagnatør gik! - Godt.
- Du kan bare lade være. - Nej da.
Jo, du kan. Sig, det er kunstneriske uoverensstemmelser.
Du kan ikke arbejde uden ham. Han var narkoman.
Jeg skal synge den for mor. Hun bliver glad.
Hør her, du kan ikke gøre din mor glad.
Ikke i det lange løb. Det må hun selv ordne.
- Kom så herover! - Så skrid dog!
Det vigtigste er, at du selv er glad.
Jeg har prøvet at gøre mig selv glad. Hun har prøvet at gøre sig selv glad.
Det virker ikke. Man behøver andre mennesker.
Men det er jo lige det.
Hvis andre mennesker kan gøre dig glad, så kan de også gøre dig ked af det.
Tror du, dem derude gør dig glad?
Vent. Marcus, gør det ikke.
Marcus! For helvede.
Kom så, Britney!
Syng for os.
Den er til min mor.
"Jeg hørte, han sang en god sang
"Jeg hørte, han havde stil
"Så jeg kom for at se ham
"og lytte en stund
"Jeg så denne unge dreng
"en fremmed for mig"
Du stinker, mand!
"Hans spil rørte min smerte
"Hans sang udtrykte mit liv
"Han slog mig ømt ihjel med sin sang
"Han slog mig ømt ihjel"
Hvem fanden er det?
"Hans ord udtrykte hele mit liv
"Han slog mig ømt ihjel med sin sang
"Jeg var varm som af feber
"og ilde tilmode i mængden
"Man skulle tro, han havde fundet mine breve, og nu læste hvert eneste højt
"Jeg ønskede, han ville stoppe
"men han blev bare ved
"Hans spil rørte min smerte
"Hans sang udtrykte mit liv
"Han slog mig ømt ihjel"
Hold nu op.
"Han slog mig ømt ihjel med sin sang
"Hans ord udtrykte hele mit liv Han slog mig ømt ihjel
"Med sin sang
"Han sang, som om han kendte mig"
Will.
"I min dybe fortvivlelse"
Vi er færdige.
"Han så lige igennem mig, som om jeg ikke var der"
Will, kom nu.
Will, vi er færdige.
Der stod jeg og slog dem ømt ihjel med min sang.
Eller rettere blev slået ihjel. Og ikke særlig ømt.
Jeg sang med lukkede øjne.
Var jeg bange?
Jeg var rædselsslagen.
Det hørte absolut ikke med til ølivet.
"Han slog mig ømt ihjel
"Med sin sang"
Tak, Finsbury.
Jeg vil gerne præsentere et par medlemmer af bandet.
Marcus Brewer på vokal og tamburin.
Det er vist det hele.
Lad os komme væk.
Marcus, tak for sangen.
Du var fantastisk.
- Synes du? - Ja.
Jeg synes faktisk, vi bør fejre det.
Okay.
Hvad med McDonald's?
- McDonald's? - Ja.
Tak, mor, men det er lige meget.
Jeg vil gerne på McDonald's.
Jeg er ikke så sulten.
Kom nu. Siger du virkelig, du ikke kan myrde en Big Mac?
Mor!
Okay, en anden gang.
Sig bare til.
Jeg bliver her et godt stykke tid endnu.
Næste jul var alt normalt igen.
Før du kom...
Alle er en ø. Det mener jeg stadig.
Men nogle er tydeligvis del af en øgruppe.
Under havet er de alle forbundne.
Gifter du dig så med mor?
Det ved jeg ikke.
Hvorfor?
Tror du, hun vil?
- Før ønskede jeg, han valgte min mor. - Mener du det?
Ja. Men dengang var hun deprimeret, og jeg var desperat.
Tak, kammerat. Mange tak.
- Hvordan bruger man sådan en blender? - Det gør man ikke.
- Før mente jeg, at to var for få. - Jøsses.
Nu var der masser af folk.
Og det var fantastisk. For det meste.
Har I to dovne hunde tænkt jer at rejse jer og hjælpe eller hvad?
Hvor kender du Will fra?
For et par år siden arbejdede vi sammen for Amnesty International.
Ja, det er rigtigt. Hvordan går det i Burma, Tom? Bedre?
Godt eller hvad?
Pludselig ringede han og inviterede mig på julefrokost.
Og her er jeg så.
Virkelig?
Hvordan går det med dig og Ellie for tiden?
Er hun din kæreste?
Er du sindssyg?
Hvor har du fået de kondisko fra?
- Hvorfor? Hvad er der galt med dem? - Ingenting.
Hvad?
Jeg tror i øvrigt, at du og Rachel har en chance.
- Medmindre du ødelægger det hele. - Tak.
Jeg havde skabt et monster.
Eller måske havde han skabt mig.
Jeg ved ikke, hvad der plagede Will.
Jeg mente bare, at parforhold ikke er fremtiden.
Man har brug for mere end det. En reserve.
Både Will og jeg havde reserver nu.
Ligesom det, han fortalte, Jon Bon Jovi havde sagt:
"Intet menneske er en ø."